HOTUL DIN BAGDAD
Subtitrarea originală: Alain Delalande Traducerea și adaptarea: RRZXXX
Niciodată n-am știut de ce oamenii
se întorceau de pe mare
Marea este crudă, dar marea
este pură
Faptul că marea imensă este pură
Vine probabil din faptul că oamenii, pe mare
Sunt puțini și tare îndepărtați
Marea nu mi-a provocat decât suferință
Și totuși mă întreb de ce oamenii
se întorc pe mare
Marea este crudă, dar marea
este pură
O, sărman pământ cafeniu
Câte binefaceri ai fi putut oferi
Vreo veste bună din partea prințesei?
Nu, stăpâne.
E moartă?
Încă doarme.
Mi-a dat ascultare?
Da, stăpâne.
Și orbul?
L-am găsit.
Milă, pentru numele lui Allah.
Bastardul tău îndrăznește să latre? Asta da, recunoștință!
Banul tău e fals.
Trișezi, ticălosule.
Un orb nu vede diferența.
Din păcate, nu văd nimic. Câinele meu a făcut asta.
Cum poate ști asta un câine?
Controlează.
Pe sufletul lui Allah!
E fals
iar eu habar n-aveam.
Apropie-te, doritorule de copaci
și găsește banul fals.
Ăsta nu-i câine
ci reîncarnarea Marelui Vistiernic!
O, tu, cel căruia Allah
îi umple ochii cu toate aceste minuni,
Îndreaptă un gând spre cei pentru care aceste minuni
au dispărut în noaptea veșnică.
Milă, pentru numele lui Allah.
Adu-l la mine
Roagă-te pentru mine, mă numesc Halima.
Nu te cunosc.
Dar ne cunoaștem oare toți prietenii?
N-am așa ceva.
Avea-vei încredere în cea care-ți oferă
mâncare și odihnă în casa ei?
Ce e al meu e și al tău.
Și ce vrei în schimb?
Rugăciunile tale.
Nu e prea mult.
Ia-mă de mână.
Câinele meu vede pentru mine.
Îmi oferă mai mult decât primește de la mine.
Somnul ăsta e mai presus de înțelegerea mea.
Când va veni orbul, ea se va trezi din somn.
Ar fi ciudat să reușească acolo unde noi n-am putut.
El o va vindeca iar eu îl voi alunga.
Dar ea îl iubește pe orb.
Giugiuleala a doi copii este oare dragoste?
Ea nu știe nimic despre iubire.
O voi învăța eu.
Sărman orb.
Chiar mai sărac de atât.
Imposibil.
N-avem zăbranic pe ochi.
Ochii mei... au zăbranic.
Care e numele tău?
Ahmad.
Nu mai trebuie să cerșești.
- Nici să rătăcești. - Rămâi cu noi!
Regine, vă știu frumoase
dar n-aș putea să mă opresc
înainte de a-mi fi regăsit iubirea.
Văzătorii își petrec deseori viața căutând-o degeaba.
Rămâi.
Vracii noștri te vor vindeca, poate.
Ce viitor întunecat...
Vorbești în ghicitori.
Am să vă arăt calea.
Era odată un rege, fiu de regi el însuși.
Numeroși îi erau supușii, nenumărată bogăția
și nemărginită, puterea.
Câinele ăsta nu era câine,
ci un puștan din Bagdad care i-a devenit drag regelui.
Atunci, nu era decât un hoțoman.
Ce tot îmi miroși peștele, vagabondule?
Cară-te!
Să chem straja?
Hoțul!
Opriți-l!
Regele Ahmad,
fiul lui Akbar,
nepot al lui Harun-al-Rashid,
Cel Mare, Cel Vestit,
Stăpânitorul Pământului,
Apărătorul Credinței,
Slujitorul Atotputernicului
și stăpân al tuturor oamenilor.
Ahmad,
regele!
Ahmad, regele...
Din nefericire, eu eram acela.
Aveam 365 de femei
dar inima mea nu cunoștea dragostea.
Aveam 50 de palate, dar nu eram acasă.
Bogatul bogaților, eram mai sărman ca ultimul sărman.
Orice dorință, odată satisfăcută, îmi îndepărta orice altă dorință.
Nu-mi găseam nimic de făcut, în întregul meu regat.
N-aveam țeluri, n-aveam năzuințe,
căci marele vizir Jaffar
stătea între mine și poporul meu.
Încă o execuție...
Pentru ce vină?
A gândit, doamne și stăpâne.
Și asta e o crimă?
E de neiertat pentru un supus.
Trebuie să domnești prin teroare?
Omul este rău, invidios,
mincinos și trădător, în inima sa.
Vei învăța, o, rege,
că omul nu respectă decât trei lucruri:
biciul care biciuește, jugul care sugrumă
și sabia care ucide. Prin spaima pe care ele o provoacă,
vei putea cuceri pământul.
Însă am eu chef să fac asta?
Și ce ai vrea să faci?
Mi-ar plăcea să îi fac fericiți.
Fericiți? Nu sunt decât niște proști și tâlhari.
Bunicul vostru a învățat asta. Faceți ca el:
într-o seară, la căderea nopții,
ieșiți din palat, amestecați-vă în mulțime,
intrați în casele oamenilor,
ascultați, observați, și luați aminte.
Diseară, Jaffar.
Diseară, regele meu.
Poporul vostru, regele meu.
Îi sunt apropiat.
Priviți și luați aminte.
E zis, prin mila lui Allah,
că a fost odată un rege printre regi,
stăpân al armelor, al armatelor și al corăbiilor,
un stăpân care asuprea timpul și popoarele.
Pământul era o pedeapsă pentru supușii săi.
Ce spune?
Nu știu.
Vorbește de rege?
Nu mai pune atâtea întrebări.
Spionii colcăie pe-aici.
Trebuie să fii prudent la Bagdad.
Sunt doar un străin,
îmi poți spune despre ce vorbește.
Vorbește de speranță,
de o profeție despre un eliberator.
Numai proștii cred așa ceva.
Un eliberator... Nu atât timp cât Ahmad va fi rege.
Se plângeau pe ascuns
și au fost pedepsiți în piața mare.
Dar un înțelept printre înțelepți
le-a dezvăluit profeția asta:
Cu timpul, un eliberator va veni.
Va fi cel mai umil
dintre cei umili și va apărea din nori.
Îl vedem!, va spune lumea,
Dar dacă Atotputernicul nu poate face nimic,
el, ce va putea face?
Clarvăzătorul va răspunde:
Aveți credință în Allah,
căci în cer veți vedea un băiat
dintre cei mai sărmani, călărind un nor.
Un nor la fel de solid ca o stâncă sub zăpadă
de acolo va azvârli o săgeată
a dreptății, care îl va lovi pe tiran.
Și numele tiranului?
Ahmad!
Sper într-o minune.
Că va muri azi.
Arestați-l.
Aruncați-l în temniță.
Dacă își zice rege, spuneți că-i nebun.
Ucideți pe oricine îi vine în ajutor.
Atunci am înțeles că era rău.
M-a înșelat ca să mă prindă mai bine în capcană.
M-au aruncat în temniță...
iar acolo, viața mea a început cu adevărat
căci l-am cunoscut pe cel ce îmi va fi fost singurul prieten,
Abu, micul hoț din Bagdad.
În temniță nu sunt azvârliți decât cei mici.
Nu, nu în temniță!
Mișcă, hoțule!
Întâi taie-i mâinile,
apoi picioarele și la urmă capul.
Nu vreau să mor!
Mâine dimineață.
Cât despre nebun,
sultanul este generos:
tăiați-i doar capul.
La răsăritul soarelui.
Ai înnebunit.
Eu? Să fiu nebun?
Tu ești nebunul.
Adevărat?
Asta e, sunt nebun. Trebuie să fiu.
Cel mai nebun dintre toți nebunii palatului.
Ești nebun, cu adevărat nebun.
Ce contează?
Mâine, doar dacă soarele nu va mai răsări, vom muri.
Și hoțul, și nebunul...
Nu vreau să mor.
Tu nu ești nebun
și poate că vom supraviețui zorilor.
În zori vom fi morți!
În zori, vom lua o barcă
și vom pleca spre mare.
N-am văzut niciodată marea,
dar i-am auzit pe marinari vorbind despre ea.
Acolo sunt pești mari cât templul
și alții, mici cât degetul meu, cu aripi.
Acolo sunt corăbii la fel de mari ca Bagdadul,
cu pânze mari cât norii
și care aleargă la fel de iute ca antilopele
până la insulele din Indii și din China.
Indiile și China...
Iar noi suntem în temniță.
Securea va cădea în zori.
Și mai spui că nu ești nebun!
Uite!
Este cheia închisorii.
Dă-mi-o!
Nu putem pleca acum.
- De ce? - Să așteptăm.
Paznicii vor mânca, apoi vor dormi.
Atunci vom pleca.
Repede, ia vâsla asta!
Dă-mi frânghia!
Vrei să ne omoare?
Crezi că vor avea milă de noi?
Dacă regele știa, n-ar fi avut milă?
Regele era un prost.
Sper că va muri în chinuri.
Așa mult îl urăști?
Toată lumea îl urăște.
Dac-aș putea să-l țin aici,
i-aș spune ce cred.
Spune-mi mie, eu sunt regele Ahmad.
Vorbește!
Regele Ahmad a murit ieri.
Jaffar este noul rege.
Privește!
Jaffar n-ar fi trimis niciodată
toată garda numai pentru mine.
Îndurare, stăpâne. Sunt sclavul tău.
Pedepsește-mă cu milă
și voi plăti bir îndoit.
Cum te cheamă?
Abu hoțul, fiul lui Abu hoțul,
nepotul lui Abu hoțul.
Ultimul dintre cei zece copii
cu foamea cuibărită în trup.
Ridică-te, prietene.
Să ne întoarcem la Bagdad.
Ești prost de tot?
Pardon... Regele meu s-ar lăsa ucis.
Morți, nu vom putea face nimic.
Îmi pari a fi un prinț al hoților.
Briza ne va duce spre libertate.
Am stăpânit totul, mai puțin libertatea.
La mine a fost invers.
Ce-o să facem?
Ce vrei. În 3 zile vom fi la Basra.
Ia bățul ăsta și împinge!
Vreau să fiu un marinar care navighează pe mare
Viața pe uscat mi-a lăsat un gust amar
Mătușile și verișorii
n-au fost chiar de lepădat.
Mi-au dat ghes să fiu marinar
sau tâlhar la drumul mare.
Vreau să fiu tâlhar, ați înțeles asta.
Să rătăcesc pe mare e chiar viața mea
E viața mea...
Abu! Basra!
Basra... Ce frumoasă e!
Ce bine miroase!
Pesmeți!
Dă încoace!
Chiar ești prost.
Astea le mănânci cu miere.
Cum s-o furi?
Avem deja asta, Allah se va milostivi și el.
Vrei miere?
- Gândeam să cumpărăm. - Un chiup.
Un chiup?!
Dacă e bună.
E cea mai bună.
Așa zici tu, trebuie să gust întâi.
Am văzut și mai bună.
Tu ce zici?
Nu, nu-i destul de bună.
Parcă n-are gust.
Să-ți îngrijești albinele!
Spune, moșule, a cui e palatul ăsta?
Al sultanului, al cui să fie?!
Știți voi, e palatul cu o mie de jucării.
Jucării?
Da' de unde ieșiți, cerșetori neisprăviți?
Sultanul are cea mai frumoasă colecție din lume.
De jucării?
Sultanul e bătrân și a dat în mintea copiilor.
Își veghează mai strașnic jucăriile
decât propria fiică.
Am spus destul.
Pieriți din calea mea, păduchioșilor.
Allah să fie cu tine. Mă îndoiesc.
Lasă-mă!
Vine prințesa!
- De ce fugim? - Ne pândește moartea.
De ce?
Ea nu trebuie privită înainte de mărtiș.
E așa urâtă?
E frumoasă ca un soare!
Lasă-mă!
- Să fugim! - Unde?
Acolo sus!
Poftele tale o să ne coste viața.
Nu mănânci, mori.
Abu, iată-i!
Trebuie s-o revăd.
Am vorbit cu Sinbad marinarul,
ne va lua pe corabia lui.
Nu mi-am închipuit niciodată ceva așa frumos.
Pleacă la mareea viitoare.
Nu pot să plec.
Trebuie s-o revăd.
Toată viața am visat să plec pe o asemenea corabie.
Nu pot să plec. Trebuie s-o revăd.
Și dacă o mai vezi o dată, vii cu mine, după aceea?
Te voi urma.
O, sărmana mea inimă, care bate așa tare
Astăzi, liniștește-ți bătaia
Căci trebuie să așteptăm
din partea bărbaților
acel dulce cuvânt
Iar când, inima mea,
Acesta face-se-va auzit,
Să bați cât poți de tare și să venerezi
Acest cuvânt care ar putea fi sincer
Ajunge.
E la fel de apăsător ca aerul amiezii.
Să așteptăm ciocârlia de seară. Hai la havuz!
Un duh!
Nu te duce acoo! E un duh!
Un duh!
Ți-e frică?
Da, groaznic.
De ce nu fugi?
Vreau să văd.
Tu ești primul meu duh.
Atunci, privește-mă cu atenție.
Nu trebuie să minți un duh.
Nu ești urât.
Ești un duh bun?
Nu chiar. Duhurile bune sunt plicitisitoare.
Trăiești acolo, dedesubt?
Nu.
- De ce ești aici? - Ca să te văd.
Voiam să mă îmbăiez.
Aștept.
Și ai să stai aici?
Întinde-mi mâna, în apă.
Ai plecat!
Nu voiam asta.
Te voi mai vedea vreodată? Cândva?
Nu-ți fie frică, nu sunt un duh.
Cine ești?
Sclavul tău.
De unde vii?
Din cealaltă parte a timpului, ca să te găsesc.
De când mă căutai?
De la începutul vremii.
Iar acum,
vei rămâne mai mult?
Până la sfârșitul timpului.
Pentru mine, ești tot ce e mai frumos.
N-am plăcere mai mare
decât să-ți fac pe plac.
Mâine vei fi aici la aceeași oră?
Un grădinar veghează parcul ăsta, zi și noapte;
Moartea, i se spune.
Nu trebuie să vii.
Fă-mă să nu vin.
Nu-ți pot interzice asta.
Pe mâine!
Și pe poimâine...
Ai văzut-o?
Putem pleca la noapte.
Nu vreau să plec.
De ce? Doar ai mai văzut-o o dată.
Tocmai, de aceea nu mai pot pleca.
Am priceput. Atunci, voi pleca singur.
Cum vei trece de străji fără ajutorul meu?
Voi găsi eu o cale.
Or să te prindă.
Rămâi cu mine?
La ce bun? Doar visezi să pleci.
De ce ai rămâne?
Pentru că sunt la fel de prost ca tine.
A doua zi, uzurpatorul Jaffar
va face o vizită sultanului din Basra.
Frate al Leilor...
Fântână a Opsitalității...
Am cea mai frumoasă colecție de automate
din întreaga lume.
Acesta e cel mai remarcabil.
Măsoară timpul.
Iată cum funcționează.
Magic, nu-i așa?
Primejdios, nu-i ceva de dat pe mâna poporului.
Primejdios?
Dacă lumea ar putea măsura timpul,
nu vei mai fi stăpânul Timpului.
Toți vor întreba de timp.
Foarte adevărat.
Ei nu trebuie să știe.
Uite, privește asta...
Câtă minuțiozitate!
Câtă precizie!
Ce măiestrie!
Le prefer de departe pe ele, decât pe supușii mei...
Privește.
Vezi.
Nu, uite-l pe cel mai minunat dintre toate.
Admiră asta.
Întorc cheia
iar ei fac același lucru de fiecare dată,
așa cum mă aștept să facă.
Fără încăpățânare, ca supușii mei
care mă obligă să-i decapitez, uneori.
O colecție minunată
și aproape completă.
Aproape completă? Dar, colecția mea
este cât se poate de completă.
Nu zic vorbă goală.
Știu că doar o minune
ar putea completa aceatsă colecție minunată.
Se întâmplă ca această minune să existe.
Un automat mai frumos ca ale mele?
Știindu-vă interesul în domeniu,
l-am adus cu mine.
Arată-mi-l, repede!
Urăsc să văd așa ceva.
Ah, cât urăsc să văd așa ceva!
Înălțimea Ta, răsucește cheița.
Și ce-o să facă? Va merge înainte?
Va da din copite? Va flutura din coadă?
N-o va lua la fugă, nu?
Trebuie să mărturisesc că mă simt nervos
câtă vreme nu cunosc bine un cal.
Ce arcuri are!
Încălecați-l, vă rog.
Și acum?
Trageți de frâie!
E minunat, sunt ca o pasăre!
Sunt regele păsărilor!
Îl vreau, îmi trebuie.
Cere-mi tot ce vrei.
E al vostru.
Nu cer decât un lucru, în schimb.
Orice dorești.
Fiica voastră.
Fiica mea?
Doamne...
Asta mă pune în încurcătură.
De ce tocmai fiica mea?
Pentru a fonda o dinastie.
Ah, desigur...
O dinastie... Asta înțeleg.
Bună glumă. Și eu am încercat
de mai multe ori, dar n-am decât o fiică.
Iar ea, e nefericirea întruchipată.
Ochii ei își vorbesc...
Ochii ei sunt minunați,
sprâncenele ei sunt asemenea lunii noi,
trupul ei e zvelt.
Ce știi tu?
- Am văzut-o. - Imposibil.
- Am văzut-o. - Unde?
În globul meu de cristal.
Dracu s-o ia!
Dracu să ia toate globurile de cristal!
Ești vrăjitor?
Am câteva haruri.
Nu mai spune nimic.
Îmi trebuie calul ăsta, o vei avea pe fiica mea.
Nici vorbă, mai bine moartea.
Mă voi duce la sora mea, la Samarkand.
Ea mă va apăra.
Întoarce-te în grădină, acolo îl vei găsi
pe cel pe care l-am luat drept duh.
Spune-i că-l voi aștepta la Samarkand.
Bien, stăpână.
Prea Puternice,
prințesa e de negăsit.
Am răscolit grădina,
erau doar doi cerșetori.
Aduceți-i aici!
Jaffar!
În sfârșit
iată-ne față în față, ca doi bărbați.
O sabie!
Allah va judeca, nobile sultan.
Adevărat grăiesc, ochii mei stau chezășie.
Ahmad!
Ochii mei!
Am orbit!
Nobile sultan, știu adevărul!
Află cine e omul ăsta!
Și ăsta!
Pui de cățea...
Prin forța vrăjii mele,
capătă forma străbunilor tăi
și latră la lună.
Ăsta e blestemul meu:
Vei rămâne câine
iar tu, vei călători în beznă
atât timp cât ea nu va ajunge în brațele mele.
Iată, binefăcătoarele mele,
de ce străbatem lumea
în căutarea unei iubiri pierdute, dar nu fără speranță,
căci fără speranță nimic n-ar exista.
Allah este milostiv.
Este, fără îndoială, căci această iubire este aici.
Nu-ți bate joc de mine.
Nicidecum. Prințesa ta a fost vândută ca sclavă.
Unui negustor bogat de pe-aici.
Dar o toropire ciudată a cuprins-o.
E ca moartă, niciun doctor n-a reușit s-o trezească.
Ea îl vrea pe duhul din havuz.
Eu sunt duhul ăla!
Doar tu o poți salva.
Unde e acum?
Duhul meu,
te voi mai vedea vreodată?
Cândva?
Apropie-mă de ea.
De ce ai venit?
Să te regăsesc.
De când mă cauți?
De la începutul timpurilor.
Iar acum, vei rămâne mai mult?
Până la sfârșitul vremii.
Visul acesta...
Visul meu...
Mereu același vis...
Nu visezi.
Ahmad!
Pune capăt circului ăsta!
Nu mă privi așa.
Suferința mi s-a întipărit pe chip.
Pentru mine, frumusețea ta n-ar putea păli,
este veșnică.
Ochii tăi sunt așa ciudați,
plini de durere.
Nu pășești prin foc fără să te arzi.
Ahmad.
Pleacă, s-a întors stăpânul.
Te voi ascunde iar când el va adormi,
ea va veni să te vadă.
Taci.
Și tu ești de-acum al prințesei.
Apăr-o, pentru mine.
Orb... E orb!
Stă în puterea ta să-l vindeci.
Există un vraci care îl poate vindeca, dacă i-o ceri.
Du-mă acolo.
E aici? Pe corabia asta?
Da, te așteaptă.
Deschide poarta!
Deschide-o!
Adu-l mai aproape.
Mai aproape.
Cum ți se pare viața ta de câine?
Ciudat, cum un băiat obraznic poate fi un câine așa cuminte.
Peste bord.
Bun venit.
Jaffar!
Da, Jaffar. Mereu și mereu Jaffar.
De când ai părăsit palatul.
Când rătăceai, pierdută în deșert,
cine te-a îndrumat?
În piața de sclavi,
cine te-a cumpărat? Tot Jaffar...
La mine, somnul tău a fost vegheat
iar tu ai visat până la capăt visul tău de dragoste.
Eu sunt cel care te-a trezit.
Nu... a fost Ahmad.
Mi s-a spus că există un vraci
care ar putea să-l vindece.
Eu sunt acel vraci.
În clipa în care
tu te vei arunca în brațele mele,
Ahmad va vedea din nou.
Ia-mă în brațe.
Ochii mei!
Ahmad!
Ai văzut? Sunt iarăși Abu!
Abu!
- Ea unde e? - Cu Jaffar.
La ce-mi folosește văzul, fără ea?
Nu ai nimic altceva scump, în afara ei?
Nimic.
Am puterea să te supun
voinței mele.
Dar vreau mai mult.
Vreau dragostea ta.
Uită-l pe Ahmad.
Nu mai e orb.
Pentru el, lumea e plină de femei.
Eu sunt blestemat, nu te pot vedea decât pe tine.
Nesăbuito!
Viața ta nici n-a început!
Ahmad te-a uitat.
Priviți!
E Ahmad!
Vântule!
Învârtejiți-vă, vânturi ale cerului! Învârtejiți-vă
și năpustiți-vă!
Ahmad!
De ce te împotrivești destinului tău?
Te porți ca o sclavă.
Sunt o sclavă.
Îmi poți porunci.
Încearcă. Spune ce vrei.
Mă vei aduce înapoi la Basra?
Locul ăsta nu-i decât un pustiu.
E cea mai frumoasă grădină din lume.
Dacă vor fi fost vreodată flori, au dispărut de mult.
Havuzul e negru de-atâtea buruieni.
Nici măcar nu te mai poți
oglindi în el.
Nu-mi caut oglindirea.
Nu vreau să merg la Bagdad cu Jaffar.
Dar, scumpa mea...
Nu vreau!
Ei, haide...
Dacă nu vrei să mergi, n-ai să mergi.
Nu, niciodată. Niciodată, niciodată...
nu cât voi trăi.
Ce e?
Cea din urmă jucărie fermecată. Servitoarea de argint.
Și ce poate face ea, în plus?
Să vă îmbrățișeze.
Toate femeile mele fac asta.
Da, dar îmbrățișarea ei te va năuci cum
nici o femeie n-a făcut-o vreodată.
Aș putea să scap de ale mele
și să am mai multe din ăstea?
Mă gâdilă!
Gardes!
Plecăm la Bagdad.
Liber!
Libre!
După 2000 de ani!
Acum 2000 de ani, regele Solomon,
stăpânul duhurilor, m-a închis în clondirul ăsta.
Este începutul noii mele libertăți
iar pentru tine...
Pentru tine, este sfârșitul
vieții.
Da, al vieții tale.
Voi ridica piciorul și te voi strivi
ca pe o gânganie, ca pe viermele care ești.
Eu te-am scos din necaz.
Am deschis clondirul.
Nerecunoscătorule!
Un sclav nu este recunoscător.
Nu pentru libertatea sa.
Ascultă: în prima mie de ani, mi-am jurat
să fac din cel care mă eliberează
un om nemăsurat de bogat,
dar în mia de ani care-a urmat
am jurat să mă răzbun
și să-l ucid pe cel care mă eliberează
pentru a-mi domoli mânia. Ești gata?
Așteaptă!
Înainte de a muri,
aș putea...
Aș putea să-ți pun o întrebare?
Pune-o.
Cum se face
că o namilă ca tine
poate să încapă într-un clondir așa mic?
Nu erai cu adevărat înăuntru, nu?
- Ba da. - Ba nu.
- Acolo eram! - Ba nu erai.
Cutezi să te îndoiești?
Voi muri curând
și cutez orice. Îți spun că e imposibil.
Imposibil?
Nu te cred.
N-am să te cred niciodată.
Nimic nu m-ar face să cred așa ceva.
Nimic!
Doar dacă te-aș vedea făcând asta.
Câine necredincios, doar știi că nimic
nu mi-e peste putință!
Vei vedea și vei crede!
Așa te vreau, umflatule!
Lasă-mă să ies!
Erai grozav, când erai mare.
Lasă-mă să ies!
Burdihan găunos!
Să te las să ieși?
Am să te arunc în mare.
Să zaci acolo!
Milă, stăpâne!
Ce spui?
Bunul meu stăpân!
Mai zi o dată.
Bunule stăpân, îți voi împlini trei dorințe.
Trei dorințe?
Ți le voi îndeplini.
Juri?
Jur.
Pe regele Solomon, stăpân al duhurilor?
Pe regele Solomon, stăpân al duhurilor.
Jurământ pe care nimeni să nu-l poată desface.
Nu vei amenința, nu vei țipa?
Nu, stăpâne.
Să nu mai faci tot atâta zgomot ca mai devreme,
m-ai speriat.
Stăpâne,
Vorbește și voi da ascultare.
E mai bine, ai învățat să te porți.
Mi-e foame.
Asta mă împiedică să gândesc.
Aș dori niște cârnați, ca acasă.
Cârnații tăi...
stăpâne.
A fost prima dorință.
Îți mai rămân două. Care sunt?
Mai încet. Trebuie să fiu prudent.
Încă două... Știi ce aș dori?
Să știu unde e Ahmad.
Pentru asta, trebuie să ai Ochiul Atotvăzător.
Dă-mi-l.
Te pot duce acolo,
dar nu-l pot fura.
Să-l furi? Mă ocup eu de asta!
Ce-ai mai furat, până acum?
Cheia din broască, inelul de pe deget,
forța duhului...
Și limba mincinosului.
Acela care va fura Ochiul
zeiței
un poate fi un lăudăros, ci un erou.
Întotdeauna am visat să fiu erou.
Agață-te de părul meu.
Nu uita că asta
nu e o dorință.
Cu chestia asta, mai degrabă te ajut pe tine.
Da, stăpâne.
Duhule! Mi-e frică!
Halal erou...
Merge, stăpâne?
Da, așa cred. Unde suntem?
Deasupra Acoperișului Lumii.
Lumea are acoperiș?
Un acoperiș susținut de șapte coloane.
Coloane care se sprijină pe umerii
unui duh uriaș
care stă în picioare pe un vultur
agățat de un taur care călărește un pește
care înoată în Marea Veșniciei.
Unde mergem?
Pe vârful celui mai înalt munte,
unde pământul se împreunează cu cerul,
în templul Aurorei,
acolo unde se află Zeița Luminii
pe al cărei cap stă Ochiul Atotvăzător.
Iar acum, gură mare,
ai să poți fi hoț și erou deodată.
Un erou!
Duhule!
Scoate-mă de aici! Repede!
Ajutor!
Ăsta-i Ochiul Atotvăzător?
Peste 2000 de ani o să găsească altul.
Până atunci, pe zeiță n-o vor mai interesa oamenii.
Cum aflu unde e Ahmad?
Privește cu atenție!
Da, e Ahmad!
Ajutor!
Dorința mea e să ajung la el.
Mă supun, micul stăpân al lumii.
Prinde-te bine, avem de străbătut jumătate de lume.
N-ai teamă, Ahmad! Sunt eu, Abu!
Lasă-mă jos!
Încetișor!
Neîndemânaticule!
Allah, ai milă! E un duh adevărat!
E al meu, iar eu sunt stăpânul său.
Sunt stăpânul tău, nu-i așa?
Poruncește și mă voi supune, stăpâne.
El m-a adus și el ne va scoate de aici.
De ce râde în halul ăsta?
Pentru că e așa mare.
Problema e că trebuie să strigi mereu.
Hei, tu, prăjină!
De ce râzi?
Voi fi liber curând.
Scoate-ne de aici.
E a treia dorință?
Nu încă.
O fi mare, dar e și șmecher.
Să am grijă, nu mi-a rămas decât o dorință.
Eu nu am decât o singură dorință.
Știu eu care e dorința ta.
Prințesa ta.
Visez să o revăd.
Asta-i tot? N-are rost să irosim o dorință.
Privește.
Ce e?
Privește înăuntru.
Privește cu atenție și o vei vedea.
E adevărat!
Un trandafir albastru?
Am auzit vorbindu-se de el.
E trandafirul albastru al Uitării.
Dacă ea îi va respira mireasma...
va uita totul.
Trandafiri albaștri?
Ce mireasmă neobișnuită.
Cine ești?
Nu știu.
Am uitat.
De ce sufereai?
Am suferit?
Nu-mi amintesc.
Eram îndrăgostită, pare-mi-se.
Îndrăgostită de cine?
N-aș putea spune.
Nu mai știu.
Nu vreau să mai văd asta!
Să ști este mai rău decât să nu vezi,
dacă nu poți face nimic.
Nimic.
De ce mi-ai dat asta?
Sfărâmă-l în bucăți!
L-am furat ca să te ajut.
L-ai furat pentru că îți place să faci asta.
Fără mine, ai fi fost mort.
Aș fi vrut să fiu mort, să nu te fi cunoscut niciodată.
Aș vrea... să fiu la Bagdad.
Asta e dorința mea!
Unde ești?
Unde ai vrut, la Bagdad.
Scoate-mă de-aici!
Mă auzi? Vreau să ies!
Ai să rămâi unde ești. Ești isteț, micule stăpân,
dar ești om.
Dacă ți-e foame, îți pierzi judecata,
dacă gândești, îți uiți glasul inimii...
iar dacă inima îți vorbește...
Dacă inima îți vorbește, uiți totul!
Nu sunt stăpânul tău?
Nu mai ești, ți-am îndeplinit trei dorințe.
Sunt liber!
Duhule, întoarce-te!
Nu mă lăsa să mor aici!
Adio, micule stăpân al universului!
Adio! Sunt liber!
Ți-ai uitat tot trecutul.
Erai îndrăgostită de mine.
Mă iubești.
Mă vei iubi mereu.
Trecutul s-a dus.
Eram îndrăgostită de tine.
Te iubesc
și te voi iubi mereu.
Jaffar!
Azvârliți-i în temniță.
Puneți-i în lanțuri, să stea față în față.
Mâine vor muri sfârtecați de vii.
N-am izbutit, iubire. Iartă-mă.
Nu am de ce să-mi pară rău.
Suntem împreună.
Și vom rămâne pe veci așa.
Nu vom mai fi despărțiți niciodată.
Da, dacă moartea nu este sfârșitul.
M-am certat cu Abu.
Îmi pare rău pentru asta.
Abu, prietene.
Adio...
și iartă-mă.
Nu, nu vreau să-mi iau rămas bun.
Vreau să te ajut.
Dar cum?
Nu vreau să-mi închipui!
Bun venit, prințe.
Bun venit, micule prinț.
Părinte al nostru, ați greșit persoana.
Nu sunt prinț, nu sunt decât un hoț.
Te așteptăm de 4000 de ani.
Nu, nu se poate.
Am ajuns aici din întâmplare,
nici eu nu știu cum.
Cine ești, Părinte al Minunilor?
Unde mă aflu?
Pe Pământul Legendelor,
unde totul e posibil
dacă e privit prin ochii unui copil.
Am răzbit de Vârsta de Aur.
De Aur, pentru că aurul nu era atunci
mai prețios ca nisipul pe care călcăm
sau piatra în care ne-am transformat.
Voi sunteți de piatră?
Am împietrit de mâhnire
când i-am văzut pe oameni
încetând să mai fie copii
și să creadă în frumusețea lucrurilor imposibile.
Dar când inima unui copil vine la noi
și pătrunde la noi,
ne trezim iarăși la viață.
Și cum tu ești acel copil,
vei deveni urmașul meu.
Vino cu mine
și îți voi da cele două însemne
ale adevăraților regi.
Iată-le.
Ațintește-o spre nedreptate
și o vei învinge.
Nu, Părinte al Bunătății, nu-mi trebuie.
Nu vreau să fiu rege.
Vreau să-mi salvez prietenul.
Ei bine, asta te va ajuta.
Ia-o. Iar acum,
mă închin ție, căci tu ești rege
și totul din împărăția noastră e al tău, în afara
acestui covor pe care îl păstrez.
Căci pe acest covor, care zboară cân rostești:
Zboară, covorule, voi merge până în paradis
când va veni vremea.
E zis, că prin voia lui Allah,
a fost un rege printre regi,
stăpân des armelor și al armatelor,
al corăbiilor,
un stăpân care asuprea timpul și poporul.
Pământul era o pedeapsă pentru supușii lui.
S-au plâns pe ascuns
și au fost pedepsiți în piața mare.
Dar un înțelept printre înțelepții
din Bagdad le-a făcut această proorocire:
Cândva, un eliberator va veni.
Îl veți recunoaște după asta...
O, Allah, știu, nu-ți place când furăm.
E ultima dată, crede-mă.
Doar o dată. Pentru că acest covoraș
mă poate duce la timp la Bagdad.
Când bătrânului rege îi va veni ceasul,
n-o să mai aibă nevoie de vreun covor.
O, Allah, îl vei duce de mână,
cu blândețe, până la închipuirea lui,
și îl vei lua cu tine. Nu am dreptate?
Trebuie să mă duc să-mi salvez prietenul, la Bagdad.
E o problemă de minute.
Allah, Stăpâne al Dreptății, lasă-mă să fac asta.
Zboară, covorule.
Așteaptă!
Zboară, covorule!
De ce închizi ochii?
În curând nu-l vei mai vedea.
Îl vedem! vor spune oamenii,
Dar dacă Atotputernicul nu poate face nimic,
ce va putea face el?
Clarvăzătorul va răspunde:
Aveți credință în Allah,
căci în cer veți vedea un băiat
dintr cei mai sărmani, călărind un nor.
Nor la fel de trainic ca o stâncă sub zăpadă,
iar de acolo va azvârli
săgeata dreptății, care îl va lovi pe tiran.
Calul!
Repede!
Ahmad!
Jaffar!
Popor al meu,
îi datorez totul lui Abu
așa că mai târziu el îmi va fi marele vizir.
Va merge la cea mi bună școală.
Toți înțelepții Orientului
îi vor dezvălui lumea.
Așa că atunci va fi cel mai înțelept dintre oameni,
o fântână a cunoașterii, a științei și a demnității.
Va fi un exemplu strălucit pentru tinerime
care-și va aminti cum micul hoț a devenit...
Abu!
Unde pleci?
Tu ai căpătat ce ai vrut.
E rândul meu să găsesc ceea ce caut.
- Ce anume? - Fericirea!
Și aventura, într-un târziu!
Subtitrarea originală: Alain Delalande Traducere și adaptare: RRZXXX